Тиша. Усім встати.
Усі присутні, що мають справу до лордів,
до королівських суддів кримінального суду
юрисдикції Центрального Кримінального Суду,
наблизьтесь та покажіть свою присутність. Боже бережи Королеву.
"СВІДОК ОБВИНУВАЧЕННЯ"
Режисер - Біллі Вайлдер.
Який гарний день. Я знала, що сонечко привітає наше повернення додому.
Варто знати туман та мряку, щоб більше цінувати сонце. Вам не тягне?
- Прикрити вікно? - Прикрийте свого рота. Ви забагато балакаєте.
Якби знав, що ви така балакуча, то ніколи б не вийшов із коми.
- Ця річ важить тону. - Ні, ні.
Ми пролежали на спині два місяці, нам треба поберегтись.
Чудово, чудово. Мабуть, це чудово жити та працювати в цьому районі.
Ви адвокати такі везунчики.
Якось я майже вийшла заміж за адвоката. Я допомагала коли в нього був апендицит.
Ми обручились як тільки він зміг сидіти.
А тоді в нього трапився перитоніт і він умить зaчах.
Він, без сумніву, був вдалим адвокатом.
Крихітні кроки. Пам'ятайте, у нас був крихітний інфаркт.
Та замовкніть!
Вільямсе, мій ціпок.
Він уже йде!
Доброго дня. Щиро дякую. Повертайтесь усі до роботи.
Сер Вілфрід, якщо не заперечуєте, я хотіла б прочитати вірш з нагоди вашого повернення.
Дуже зворушливо. Задекламуєте його в неробочий час, після роботи.
Зараз повeртайтесь до роботи. Що з вами?
Дрібниця. Я рада, що ви - такий, як і завжди.
Ще трохи сентиментальності і я повернуся до лікарні!
Вони не дозволять йому повернутися. Знаєте, насправді його не виписали,
його вигнали за поведінку, що не личить кардіологічному пацієнту.
Постав квіти у воду, базіко! Заходьте, Картере.
Погляньте на цю кімнату. Потворна, стара, запліснявіла.
Я й не знав, що можу так за чимось сумувати.
- Сумував і за вами, старий канюче. - Дякую, сер.
Я - людина не релігійна, але коли вони викотили вас звідси, я пішов і поставив свічку.
- Дякую, Картере. - Насправді, сер, свічку я ставив для себе.
Як щось трапиться з вами, що буде зі мною, після 37 років?
37 років! Так багато?
Так, сер. Зараз 1952-й, тоді був жовтень 1915-го. Вбивство Шепарда Буша.
Хімік, якого звинуватили в додаванні ціаніду до зубної пасти свого дядька.
Моя перша справа із убивством. Я був наляканий більше, ніж той звинувачений.
Коли я вперше підвівся заявити протест, моя перука впала. Де моя перука?
Вона тут.
- Я беріг її усе життя. - Сподіваюсь, вона ще годиться.
Я втратив 30 фунтів у тій мерзенній лікарні.
Проте, гадаю, моя голова не поменшала.
А це що таке?
- Засіб проти молі. - Проти молі? То я більше не практикую?
Авжеж практикуєте! Юристи постійно приходили.
- В мене є цікаві справи для вас. - Оце вже краще.
Розлучення, оскарження податків і важливий морський страховий позов.
- Легкі справи з гарною платнею. - Ні, Картере.
Вибачте, але вам заборонено братися за карні справи. Ваші лікарі...
Лікарі! Вони позбавили мене алкоголю, табаку, жіночого товариства.
Усього вартісного!
Мені шкода, сер Вілфрід.
Тоді шукай більшу коробку з нафталіном і засовуй мене в неї.
- Пів третьої, сер Вілфрід, час трохи перепочити. - Геть звідси!
В ліжечко. Ми зараз підемо нагору, роздягнемось і приляжемо.
- Ми? Яка огидна перспектива. - Нагору, будь ласка.
Знаєте, міс Плімсолл, у лікарні
я серйозно міркував, як мені задушити вас.
Тоді я зізнався би у злочині і найняв би себе для захисту.
Мілорде, шановні присяжні, зізнаюся у скоєному вбивстві з необережності.
Протягом 4-х місяців цей удаваний ангел милосердя
дірявив, плюндрував і знущався з мого безпомічного тіла,
водночас катуючи мій розум нескінченними дитячими балачками.
А тепер ходіть, як слухняна дитина.
Заберіть свої руки від мене, міс Плімсолл, бо вдарю вас ціпком.
- Не вдарите, бо тоді потрощите свої сигари. - Сигари? Які сигари?
- Ті, що ховаєте в ціпку. - В ціпку?
За це ви можете потрапити за грати. У вас не було дозволу на обшук.
У лікарні він усюди ховав сигари та бренді.
Ми звали його Лис Вілфрід.
- Я конфіскую їх. - Не можна жодної?
Ні. Нагору.
Хоча б кілька затяжок після обіду? Благаю.
Колись я це зроблю. Темної ночі, коли вона повернеться спиною, я схоплю термометра
і встромлю його їй у спину. Таки зроблю.
Ні, сер. Вам не треба йти. Ми встановили ліфт.
Ліфт? Мене марудить від цієї змови зробити з мене безпомічну каліку.
Яка чудова ідея! Давайте випробуємо.
Геть звідти. Я випробую. Ліфт мій, бо інфаркт був у мене.
Ось тут. Просто натисніть цю кнопку, щоб піднятись, а цю для спуску.
Картере, попереджаю, якщо ця штука розвалиться,
якщо адвокат упаде з цієї балюстради...
Надзвичайно. Найкращий політ, який у мене був.
- Як гарно! - Ще раз, щоб призвичаїтись до управління.
Доброго дня, Картере. Чи можна побачити сера Вілфріда?
Мені не призначено, але це терміново.
Якщо це стосується справи, то шкода, але ми вже не можемо. Сер Вілфрід більше не бере клієнтів.
Я певен, він захоче цю справу.
Серйозна карна справа.
У жодному разі, містере Мейхю. Сер Вілфрід ще видужує.
Йому не можна брати справи збуджувальної природи.
Приписав мені дієту з прозаїчних цивільних справ. Привіт, Мейхю.
Привіт, Вілфріде. Прикро чути про ваше здоров'я.
Прикро? Це трагічно. Краще найдіть собі когось з молодшими артеріями.
Приділіть нам кілька хвилин. Мій клієнт тут. Знайомтесь, містер Леонард Воул.
- Боюся, в нього жахливі неприємності. - Як ся маєте, містере Воул?
Згідно слів містера Мейхю, справи мої кепські.
Сер Вілфрід! Сер Вілфрід!
- Марнуєте час! - Помовч!
Перепрошую, Мейхю. Звертайтесь до мене з чимось менш збудливим.
Наприклад, як бездомний пес покусає поштаря.
Хотів, щоб ви допомогли нам, Вілфріде, але розумію вас. Бережіть себе.
Мейхю! Мейхю!
Ні! Сер Вілфрід, будь ласка.
Не хвилюйся, ми не беремось за справу, але старий друг потребує допомоги.
Звичайно ж, я дам йому пораду.
Проходь, я приділю тобі 5 хвилин. Ні, ні, ви не потрібні, лише Мейхю.
Наш відпочинок! Сер Вілфрід! Нам треба подрімати!
Добре. Починай без мене.
Ви в цьому винні, містере Картер. Не треба було цього дозволяти.
Я не винен. Я сказав чітко серу Вінфріду: ніяких кримінальних справ.
Якщо хтось і винен, то, гадаю, це я.
Гадаю, це - дурниці, але містер Мейхю вважає, що справа термінова.
- Він вважає, що будь-якої хвилини мене можуть заарештувати. - Заарештувати за що?
Ну, за вбивство.
Оx!
Це - справа Емілі Френч. Можливо, ви бачили статті у пресі.
Удова середнього віку, досить заможна, живе у Хемпстеді з економкою.
Містер Воул навідував її того вечора.
Коли економка повернулась після вихідного, то знайшла її мертвою,
вдарили ззаду по голові і вбили.
Воул здається невинною людиною, що заплуталась у тенета непрямих доказів.
Можливо, якщо я надам більше деталей, ви запропонуєте кращий захист.
- Можливо, якщо дасте оту сигару. - Авжeж.
Ніяких попередніх звинувачень. Має військові заслуги.
- Він сподобається вам. - Вони конфіскували сірники. Вогонь, дайте вогню.
Вважаю, що захист повинен встановити алібі в ніч убивства.
- Не маю сірників. Дозвольте сходити за ними. - Боже, ні! Ви не знаєте міс Плімсолл.
Це потребує неабиякої хитрості.
Молодий чоловіче!
Зайдіть, будь ласка.
Ми з вашим представником вважаємо, що ви зможете висвітлити деякі важливі речі.
- Так. Дякую. - Сер Вілфрід!
Ви ще не в ліжку? Нагору!
- Дайте сірники. - Вибачте, але в мене їх нема.
- Що? Ви казали, що він мені сподобається. - Але є запальничка.
Ви слушно казали, Мейхю, він мені подобається. Дякую.
Уявляєте обличчя міс Плімсолл, якби вона зараз мене побачила?
Тож зробімо все, щоб вона не побачила.
Чудово. Інстинкти досвідченого злочинця.
- Дякую, сер. - Тримайте.
Вбили ви вдову середнього віку чи ні,
але ви безумовно врятували життя літнього адвоката.
Я нікого не вбивав. Нісенітниці.
Крістін, моя дружина, вважає, що я можу бути причетним і потребую адвоката.
Тому я зустрівся з містером Мейхю. А він вважає, що і йому потрібен адвокат,
то тепер в мене два адвокати. Це трохи смішно.
Містере Воул, я - юрист. Сер Вілфрід - адвокат.
Насправді, лише адвокати можуть захищати справу в суді.
- А, розумію. - Вона навіть попелу не знайде.
- Сідайте. - Дякую.
Я знаю з газети, що нещасну місіс Френч знайшли мертвою, з розбитою головою.
Також було сказано, що поліція прагне допитати мене, оскільки того вечора я там побував.
- Природно, я пішов у поліцію. - Вони вас попередили?
Я точно не знаю. Мене запитали чи хочу я дати свідчення
і сказали, що все запишуть і це може бути використано проти мене. Це було попередження?
Ну, з цим уже нічого не зробиш.
- Вони були ввічливими і здавались задоволеними. - Вони здавались задоволеними, містере Воул.
Він гадає, що він дав свідчення і це кінець справи. Ви розумієте,
що вас вважатимуть головним підозрюваним? Боюся, вас заарештують.
Я нічого не зробив! Навіщо мене арештовувати?
Це ж Англія! Вас не ув'язнюють чи засуджують за злочини, яких ви не скоювали.
Ми намагаємось не робити з цього звичку.
Але таке трапляється, так?
Авжеж. Справа того хлопця, як його, Адольф Бек чи Бекер.
Він був у в'язниці 8 років, а потім з'ясували, що винним був інший.
- Він був невинний! Весь час! - Прикро, але йому відшкодували.
Його помилували, щедро відшкодували, повернули до нормального життя.
Усе скінчилось добре, але якщо це вбивство? Якби його повісили?
Як тоді вони повернули б його до нормального життя, га?
Містере Воул, все не так жахливо.
Вибачте, але коли ви так кажете, то здається, що це загрожує мені, жахливо.
Спокійно, містере Воул. Ви в руках найкращого адвоката в Лондоні.
Скажу прямо. Можливо, я зробив дуже не етичну річ.
Я взяв у вас сигару, але я не беруся за вашу справу. Я не можу.
Мені заборонено. Мої лікарі ніколи цього не дозволять. Мені дуже шкода, молодий чоловіче.
Однак, якщо бажаєте, щоб вашою справою займалась ця контора,
- то я раджу містера Броґан-Мура. Знаєте його? - Так. Дуже вправний чоловік.
- Я підтримую рекомендацію сера Вілфріда. - Добре, якщо так вважаєте.
Потримайте.
Картере!
- Так, сер. - Як тільки Броґан-Мур повернеться з суду, покличте його.
- Добре. - Сер Вілфрід, я ніколи не бачила такої непокори.
Навіть коли була санітаркою на війні.
На якій війні? Напевно, на Кримській війні.
Вам сподобається Борґан-Мур, відмінний вишкіл. Я його вчив.
Зранку в мене не було жодного адвоката і раптом маю трьох.
Ми маємо пояснити серу Вілфріду, що грошей в мене не багато.
Я не зможу оплачувати всі витрати та гонорари.
Тоді знайдемо четвертого адвоката, щоб засудити вас.
Багато він з мене не отримає. Я без роботи вже чотири місяці.
- А хто ви за фахом? - Ну...
Моя остання робота, я був механіком. Майстер постійно знущався з мене.
- Я терпів скільки міг, тоді звільнився. - А до цього?
Я працював в універмазі, у відділі іграшок, демонстрував дитячі будівельні конструктори.
Звісно, то була робота тільки на різдвяний період. А до того я випробовував електричні ковдри.
- Електричні ковдри. - Припускаю, ви вважаєте мене волоцюгою.
Певною мірою, це так. Але насправді я не такий.
Військова служба вивела мене. Служба, життя за кордоном. Я служив у Німеччині.
Хоча, там було добре. Там я зустрів свою дружину.
Вона була актрисою, гарною актрисою. Вона також чудова дружина.
Та, боюсь, з мене ніякий годувальник.
Після повернення в країну в мене якось не виходить влаштуватись.
- Якби мені тільки довести до ладу мій яйцезбивач. - Яйцезбивач?
Так, сер. Я трохи винахідник. Нічого великого, прості побутові речі.
Кишенькова точилка для олівців, брелок-ліхтарик і таке інше.
Але мій найкращий винахід - це яйцезбивач.
Розумієте, він не тільки збиває яйця, а й відділяє жовтки від білків.
Хіба це бажано?
Якби ви були господинею, то одразу зрозуміли б.
Та от біда, мені потрібні гроші для виробництва та просування.
Я сподівався, що місіс Френч допоможе мені в цьому.
- Як саме ви познайомились з місіс Френч? - Це було досить кумедно.
Це було 3-го вересня. Пам'ятаю, бо це був день народження моєї дружини.
Я розглядав вітрини крамниць на Оксфорд Стріт
та мріяв, щоб я їй придбав якби в мене були гроші.
- Вам справді подобається? - Так, дуже.
- Гадаєте, він не занадто відвертий? - Відвертий?
Анітрохи. Сміливий, можливо. Не радив би його будь-якій жінці, але ви...
- Чом би вам не привернути увагу? - Ви так гадаєте?
Безумовно. Але якби я міг запропонувати дещо.
Мабуть, нахилити трішки і посунути назад. Більше відкрити ваше обличчя.
- Мій автобус. Прощавайте. - Проща...
Купіть цього капелюха. Я наполягаю.
Насправді, то був смішний капелюх - безглузда річ зі стрічечками та квіточками.
Мене завжди дивує, що жіночі капелюхи провокують так мало вбивств.
Продовжуйте, будь ласка.
Я лише намагався бути ввічливим, зробити їй приємне.
Ніколи не думав, що знову побачу її. Або її капелюха.
- Але побачили? - Так, кілька тижнів по тому.
Знову випадково. Я продавав свої яйцезбивачі, справи просувались повільно.
Мадам, ви могли б? Ваш капелюх.
- О, це ви! - Привіт!
Знаєте, ви самі винні. Ви самі вибрали його.
- Можна? - Авжеж.
Дякую. Це така морока знімати його, тоді знов одягати.
Отой хлопець Джессі Джеймс. Вони заманили його у пастку. Це не добре.
- Не хвилюйтесь, містер Джеймс вибереться. - Вибереться?
- Я вже бачила. Я дивлюсь багато картин. - Багато?
Удома мені не сидиться, тож я виходжу в місто. Потім розумію, що нікуди більше йти і йду в кінотеатр.
Інколи я дивлюсь один фільм двічі чи тричі. Ух!
- Цукерку? - Так, дякую.
На той момент ви не знали, що місіс Френч була заможною?
Ні. Безперечно ні. У нас були дешеві місця.
Усе, що я знав - вона здавалась самотньою, зовсім без друзів.
Вони з чоловіком жили за кордоном, у Британській Нігерії.
Він працював у Службі колоній. Помер у 45 років, інфаркт.
Прошу, Мейхю, не під час паління! Продовжуйте, добродію.
Отже, вони нарешті позбулись Джессі Джеймса
і коли ми вийшли з кінотеатру, вона запросила мене додому на чай.
Гадаю, це - найчарівніша річ, яку я бачила. Джанет ходіть, подивіться.
Я вже бачила яйцезбивачі, мем.
Але цей так швидко збиває, ще й відокремлює!
Мабуть, це - центрифужно чи центрофужно, як правильно?
Насправді, це - специфіка гравітації, але він також збиває вершки.
Ви чули? Він також збиває вершки.
Він потрібен нам. Він дорогий?
Подарунок від винахідника, виробника і єдиного агента з продажу.
О, дякую. Ми будемо постійно ним користуватись, так, Джанет?
Ходімо, містере Воул. Джанет не подобаються відвідувачі на її кухні.
Ха!
Тут трохи холодно, чи не так? Може розпалити вогонь?
Чому б ні?
Яка чарівна кімната.
Ми з Губертом зібрали всі ці речі коли жили в Африці.
Губерт був моїм чоловіком.
О, який привабливий хлопчина.
Це - маска лікаря-чаклуна.
Він одягав її, коли виривав зуби в наших слуг.
Тому Губерт називав його дантистом-чаклуном.
- Губерт був дуже дотепним. - Так, розумію.
О! Ось і чай.
- Джанет, подайте у срібному посуді. - О, ні, не турбуйтесь, місіс Френч.
- Усе цілком чудово. - З лимоном чи молоком?
- Немає значення. - Може з наливочкою?
- Було б непогано. - У нас немає.
Є! Пляшка, яку ми придбали минулого Різдва.
Якщо вам заманеться збитих яєць з лікером, на кухні є змарновані яйця, ще й відокремлені.
Сідайте, містере Воул. Не звертайте увагу на Джанет. Вона страшенно шотландська.
Хіба? Я думав, вона з'явилась з цією колекцією.
Знаєте, мабуть, я теж вип'ю скляночку наливки.
Чомусь в мене відчуття ніби зараз Різдво.
Потім ми бачились з нею раз чи два на тиждень. У неї завжди була пляшка наливки для мене.
Ми балакали, грали в карти, слухали грамофонні платівки,
здебільшого, записи Гілберта і Саллівана.
Так незвично думати тепер про неї, лежить у тій кімнаті, вбита.
Запевняю вас, її вже прибрали. Залишати її так було б жорстоко, протизаконно
та антисанітарно.
Розкажіть серу Вілфріду про вечір убивства.
Я прийшов до неї десь о 8-й вечора.
Вона зробила мені сендвіч, ми балакали, слухали Мікадо.
Я пішов о 9-й. Йшов пішки. Прийшов додому десь о 9:30.
Я можу це довести. Можу присягнутись, в суді чи будь-де, у кріслі свідка, скрізь!
- Скільки грошей ви взяли у місіс Френч? - У кого? - У місіс Френч.
- Ніскільки. - Правда. Скільки?
- Чому б вона давала мені якісь гроші? - Тому, що закохалась у вас.
Це - смішно. Я їй подобався.
Вона балувала мене, як тітонька. Але це все, клянуся.
- Чому ви не сказали їй, що одружені? - Я сказав!
- Але ніколи не брали з собою дружину. - Ні, не брав. - Чому?
- Бо... - Бо чому?
Бо в місіс Френч склалося враження, що ми з дружиною не дуже добре ладили.
- Це правда? - Ні! Ми кохаємо oдне одного.
- Тоді чому в неї склалося таке враження? Ви створили його? - Ні! Гадаю, їй самій хотілось в це вірити.
- Ви не виправили це враження. Чому? - Я боявся, що я перестану її цікавити.
- Бо вона була багата? - Мабуть так.
- І вам були потрібні її гроші? - Ну, певною мірою, так.
Я сподівався на позику для мого винаходу. Лише кілька сотень фунтів.
Чесна бізнес-пропозиція і все. Що в цьому поганого?
Ви знали, що того дня економка мала вихідний?
- Так. - І ви пiшли до неї, бо знали, що вона буде сама?
Ні, бо знав, що їй буде самотньо.
Гаразд, самотньо. Ви та багата самотня вдова, лише удвох в тому будинку,
де у грамофоні реве Мікадо.
Можливо, ви додали гучності, щоб приховати її крики.
- Ні, коли я пішов, вона була жива! - Коли повернулась її економка, вона була мертва.
Будинок було пограбовано! Газети писали про це. Мабуть, це зробив грабіжник.
Слухайте, я цього не робив. Як би там не було, я не робив цього!
Ви повинні мені вірити. Ви ж вірите, хіба ні?
Зараз я вірю, але не вірив до цього.
Ось чому я піддав ваші очі та мoї артерії цьому іспиту.
- Вибачаюсь. - Усе гаразд.
Щодо поганих справ, справи - не погані, містере Воул, справи - жахливі.
- Схоже, у вас немає алібі. - Є! Я пішов від місіс Френч о 9-ій.
- Їхали автобусом чи на метро? - Ні, пішки. Вечір був чудовий.
- Хтось вас бачив? - Крістіна бачила мене, коли я прийшов.
Була 9:26. А знаю тому, що зразу почав працювати над годинником, котрого я майструю.
- Моя дружина підтвердить це. - Ваша дружина вас кохає, так?
Дуже. І я її кохаю. Ми живемо один задля одного.
Тоді ви усвідомлюєте, містере Воул, що свідчення вашої люблячої дружини малозначимі.
Натякаєте, що Крістіна збреше для моєї користі?
Як відомо, містере Воул. Кров густіша за докази.
- О, Броґан-Мур. Заходьте, заходьте. - Радий, що ви повернулись з лікарні.
Я не отримав повного прощення, звільнили умовно. Певен, ви знайомі з містером Мейхю.
- Це - його клієнт, містер Леонард Воул. - Доброго дня.
- Вбивство Емілі Френч.
- О, і як справи? - Погано, дякую.
Купа непрямих доказів. Ніякого алібі. Дуже гаряча справа.
- Пасую її вам. - Дуже вдячний.
Вашою лінією захисту буде відсутність мотиву.
Ви ж згідні, що злочин із пристрасті ми виключаємо, так?
Тоді нам залишається злочин з корисних міркувань.
Якби містер Воул висмоктував з місіс Френч гроші, навіщо було відсікати джерело надходжень?
Або, якщо він сподівався на спадок, навіщо вбивати до зміни заповіту?
Немає мотиву. Жодного мотиву.
- Бачите якісь недоліки в цих міркуваннях? - Ні, ні, все добре, наскільки це можливо.
Тоді це - ваша справа. Побачите, що містер Воул дуже чуйний і досить відвертий.
Настільки відвертий, що вже попередив мене щодо наших майбутніх гонорарів.
Тоді ми накладемо арешт на його 80 тисяч фунтів.
- Які 80 тисяч? - 80 тисяч, які місіс Френч залишила вам.
Залишила мені?
Сьогодні відкрили скриньку місіс Френч у банку, в ній знайшли її заповіт.
- Вітаю. - 80 тисяч фунтів!
А я переймався щодо двох сотень для того клятого яйцезбивача.
Треба подзвонити Крістіні.
Гм.
Це не покращує мої справи, так?
- Ні, не покращує. - Тепер всі скажуть, що в мене є мотив.
Саме так. 80 тисяч фунтів - дуже вагомий мотив.
Я гадав, ви збожеволіли, але зараз вони справді мене арештують!
Цілком можливо.
Навіть дуже можливо. Вони вже приїхали.
Слухайте, я нічого не знав про заповіт. Я не знав, що вона мала намір залишити мені гроші.
- Якщо я не знав, як це може бути мотивом? - Ми безперечно вкажемо на це в суді.
- Ось наш інспектор Герн. - З минулого місяця він уже головний інспектор.
Головний інспектор? У Скотленд-Ярді вас поважають.
Поводяться, як із важливою персоною.
- Агов, сюди, головний інспекторе! - Вибачте, що турбую вас у вашому кабінеті, містере Вілфрід.
Все гаразд. Я ніколи не заперечую діям поліції.
- Крім хіба час од часу в суді. - Так, сер, в мене досі рубці.
Ви знайомі з містером Мейхю, містером Броґан-Муром.
А це - небезпечний Леонард Воул. Його краще обшукати, може бути озброєний яйцезбивачем.
- Вас звуть Леонард Воул? - Так.
У мене є ордер на ваш арешт за звинуваченням у вбивстві Емілі Френч.
Попереджаю, що все сказане вами може бути використано, як доказ проти вас.
Добре, я готовий. На мене надінуть наручники?
Це - не обов'язково, сер.
Знаєте, мене ще ніколи не арештовували, навіть за вигул собаки без поводку.
- Чи за пляшку пива в пізню годину. - В арешті немає ганьби, містере Воул.
Королі, прем'єр міністри, архієпископи, навіть адвокати стояли перед судом.
- Хтось має повідомити мою дружину. - Я повідомлю, не турбуйтесь.
Я поїду з вами, щоб упевнитись у звинуваченнях.
- Прослідкуйте, щоб містер Воул отримав гідне ставлення? - Авжеж.
Не бажаєте сигару? Перепрошую.
- Дуже приємно, сер Вілфрід. - Але краще не треба. Можуть сприйняти як хабар.
Треба йти, містере Воул.
Одну річ я засвоїв напевно: ніколи не дивись у вітрину з жіночими капелюхами.
Гарного дня, сер.
Він залишає гарне враження, правда?
- Так, гарне. Випробували моноклем? - Склав іспит на відмінно.
Сподіваюсь, що й у суді він буде молодець. Ситуація делікатна.
Авжеж. Обвинувачення почне наступ, застосовуючи найважчі гармати.
А у вас лише маленька пукавка та алібі, надане його дружиною.
Чи не захопливий виклик?
Гадаю, мені більше сподобалося би менше виклику і менше захвату.
Вибачте, сер Вілфрід, але міс Плімсолл поставила ультиматум. Якщо за хвилину ви не будете в ліжку - вона покине роботу.
Чудово. Дайте їй платню за місяць та виштовхайте геть.
Сер Вілфрід, ви маєте дбати про себе, інакше я також звільняюсь.
Це - шантаж. Але ваша правда.
Мій перший день удома і такий скажений. Мені слід побути в ліжку.
О, треба запросити на зустріч місіс Воул. Ви будете присутні?
Дякую, ні. Не в моєму стані спілкуватися з емоційними дружинами, які заливаються слізьми.
Міс Плімсолл, який привабливий вид, чекаєте, як кат на ешафоті.
Тримайте мене, я - ваш.
Ах!
Щодо місіс Воул. Поводьтеся з нею лагідно, особливо коли скажете про арешт.
Пам'ятайте, вона - іноземка, тож будьте готовим до істерик, навіть непритомності.
Тому приготуйте нашатир, багато хустинок і скляночку бренді.
Гадаю, цього не потрібно.
Я не непритомнію, якщо не певна, що зроблю це елегантно,
і не користуюсь нашатиром, бо від нього набрякають очі.
Я - Крістін Воул.
Дуже приємно. Це - містер Броґан-Мур.
Дуже приємно.
- Я - Вілфрід Робартс. - Дуже приємно.
Моя люба місіс Воул, боюсь, у нас погані новини.
- Не бійтесь, сер Вілфрід, я - бувала жінка. - Тривожитись ще рано.
Леонарда заарештовано та обвинувачено у вбивстві. Так?
- Так. - Я це знала, я попереджала його.
Радий, що ви тримаєтесь так стійко.
Називайте це як завгодно. Який наш наступний крок?
Боюсь, вашого чоловіка судитимуть.
Поясніть місіс Воул усю процедуру? Містер Броґан-Мур керуватиме захистом.
О!
- Ви не захищатимете Леонарда? - На жаль, ні.
Моє здоров'я, чи його нестача, стають на заваді.
Прикро. Містер Мейхю змалював вас як чемпіона у безнадійних справах.
Може, це тому, що справа занадто безнадійна?
Я матиму серйозну розмову з лікарем Гаррісоном. Дозволити вам повернутись додому було помилкою.
Треба було відправити вас до санаторію чи на курорт.
В якесь затишне місце, наприклад, на Бермуди.
Замовкни. Ти тільки бажаєш побачити мене в тих бридких шортах.
Ходімо, сер Вілфрід, вам не можна думати про справи.
Вам треба готуватись до сну, думати про щось приємне.
Тепер роздягайтесь, одягніть оце, а я постелю ліжко.
Як відпочинете, вип'ємо чашку смачного какао.
А потім, може, підемо гуляти до парку.
Знаєте, мені шкода того гарненького містера Воула.
І не лише тому, що його ув'язнено, а ще й тому, що в нього така дружина. Мабуть, вона - німкеня.
Ось що трапляється, коли нашим хлопцям дозволяють перетнути Ла-Манш. Вони божеволіють.
Гадаю, уряд повинен щось зробити з цими іноземними дружинами. Можливо, ембарго.
Інакше, як дати раду надлишку наших жінок. Як вважаєте, сер Вілфрід?
Гаразд. Застрибуйте!
Сер Вілфрід!
Поверніться!
Так, я знала, що Леонард дуже часто зустрічався з місіс Френч.
Продовжуйте.
Я знала це з того дня, як він повернувся додому у зелених шкарпетках, які вона зв'язала йому.
Це цілком природно. Певен, що присяжні вважатимуть це милим.
Леонард буває дуже милим. Він ненавидить той відтінок зеленого
і шкарпетки були завеликі на два розміри,
але він одягав їх, щоб зробити їй приємне.
Леонард знає, як подобатися жінкам.
Сподіваюсь, усі присяжні будуть жінками. І вони тріумфально визволять його з залу суду.
Простого виправдання буде досить. Отже, ви знаєте що місіс Френч залишила гроші вашому чоловікові?
Так. Багато грошей.
Звісно, ваш чоловік не знав про спадщину?
Це він таке сказав?
Звісно, ви не допускаєте іншої думки?
О ні, ні. Я такого не допускаю.
Безперечно, місіс Френч дивилась на вашого чоловіка, як на сина чи улюбленого небожа.
Вважаєте, місіс Френч сприймала Леонарда як сина? Чи небожа?
Так. Цілком природні та зрозумілі стосунки.
Які ж лицеміри у цій країні.
Перепрошую, Броґан-Мур.
- Місіс Воул, можна запитати? - Звісно, сер Вілфрід.
Ви усвідомлюєте, що весь захист вашого чоловіка грунтується на його і ваших словах?
- Я це усвідомлюю. - І що присяжні приймуть з недовірою
слова людини, звинуваченої у вбивстві, якщо ці слова підтверджуються лише його дружиною?
- Я це також усвідомлюю. - Тоді переконаймося,
- що ці слова не суперечливі. - Неодмінно.
Місіс Воул, я думаю, ви бажаєте допомогти вашому чоловіку?
Авжеж, я хочу допомогти Леонарду. А також допомогти містеру Броґан-Муру та вам.
Отак. Так зручніше вам?
Отож, місіс Воул, це - дуже важливо.
У ніч убивства ваш чоловік прийшов додому до 9:30. Так?
Саме так. Він бажає, щоб я це говорила?
А хіба це - не правда?
Авжеж, правда.
Але коли я говорила з поліцією, здалося, що вони мені не повірили.
Мабуть, тому, що я погано це сказала. Через мій акцент.
Моя люба місіс Воул, в наших судах
ми визнаємо докази навіть свідків, які говорять болгарською,
і тих, кому потрібен перекладач.
Ми приймаємо свідчення і від глухонімих, які взагалі не говорять,
якщо вони кажуть правду.
Напевно ви знаєте, що коли ви будете свідчити, то вас приведуть до присяги
- і ви будете свідчити під присягою? - Так.
Леонард повернувся додому рівно о 9:26 і більше нікуди не ходив.
Правда, лише правда і нічогo, окрім правди. Так краще?
- Місіс Воул, ви кохаєте свого чоловіка? - Леонард вважає, що я кохаю його.
- Кохаєте? - Я вже під присягою?
Місіс Воул, яку б гру ви не вели, ви знаєте, що за британськими законами
вас не можуть примусити надати свідчення, які завдають шкоди вашому чоловікові?
Дуже зручно.
Ми маємо справу з тяжким злочином.
Обвинувачення робитиме все, щоб повісити вашого чоловіка.
Він - не мій чоловік.
Ми з Леонардом одружилися,
але в мене був чоловік, який живе десь у східній Німеччині, в російській зоні.
- Ви сказали про це Леонарду? - Ні. Це було б безглуздо.
Він би не одружився зі мною і я б голодувала там у руїнах.
Але він одружився з вами і безпечно привіз сюди.
Ви не вважаєте, що маєте бути йому вдячні?
Вдячність може втомити.
Ваш чоловік дуже кохає вас, чи не так?
Леонард? Він обожнює землю по якій я ходжу.
А ви?
Ви хочете забагато знати.
Ауффідерзейн, панове.
Дякуємо, що зайшли, місіс Воул. Ваш візит був дуже обнадійливим.
Не хвилюйтесь, сер Вілфрід. Я забезпечу йому алібі і буду дуже переконливою.
У мене будуть сльози на очах, коли я казатиму: "Леонард прийшов додому рівно о 9:26".
Ви - дивовижна жінка, місіс Воул.
Тож, сподіваюсь, ви задоволені?
- Чорт забирай, якщо я задоволений! - Не бажаєте понюхати нашатиру?
Ця жінка щось замислила. Але що?
Обвинувачення зламає її відразу, як вона займе місце для свідченнь.
Знаєте, захист цієї справи буде самогубною місією,
як у тих японських пілотів. Подорож в одну сторону.
Перевага на стороні обвинувачення.
У мене не багато козирів, хіба ні?
Насправді, їх взагалі немає.
Дозвольте запитати вас.
Ви вірите, що Леонард Воул не винен?
Вірите?
Я не впевнений.
Вибачте, Вілфріде. Але, звісно, я робитиму все можливе.
Усе гаразд, Броґан-Мур.
Я візьмуся сам.
Я дзвонила лікарю Гаріссону і повідомила йому про вашу шокуючу поведінку! Я більше не буду...
- Дайте сірника, міс Плімсолл. - Сер Вілфрід!
Ти мене чуєш? Сірника!
Доброго дня, містере Мейхю. Сер Вілфрід. Мені сказали, що ви представлятимете мене. Я дуже вдячний.
Я уклав угоду з моїми лікарями. Вони відправлять мене на Бермуди, як тільки ми закінчимо.
- Дякую. - Є надія, що ми обоє вціліємо.
- Одягніть. Нам потрібне фото. - Навіщо?
Це було на вас у ніч убивства.
Ми поширимо фото, можливо хтось бачив, як ви йшли додому.
Ось тут, біля стіни, будь ласка.
Не рухайтесь. Ще раз, збоку.
Це справді потрібно? Моя дружина знає, кoли я прийшов додому тієї ночі.
Незацікавлений свідок буде ціннішим.
Авжеж, Крістіна - зацікавлений свідок.
Заберу негативи пізніше. Дякую.
Не розумію. Чому вона не прийшла на побачення?
Вони не дозволяють їй бачитись зі мною? Пройшло уже два тижні.
Мейхю, подайте мені ті звіти.
Ви розмовляли з нею? З нею все гаразд?
Хочу прочитати частину свідчень Джейн МакКензі, економки.
"Містер Воул допомагав місіс Френч у бізнес справах,
зокрема, з податковими звітами".
А, так, допоміг. Деякі з тих паперів дуже складні.
Також є натяк, що ви могли допомогти скласти їй заповіт.
А це вже неправда! Якщо Джанет це сказала, то вона бреше.
Вона завжди була проти мене, не знаю чому!
Це очевидно. Ви принесли яйцезбивач у її бездоганне вікторіанське господарство.
Щодо порізу на вашому зап'ястку? Поліції ви сказали, що врізались ножем?
Так, це - правда. Я різав хліб і ніж вислизнув.
Але це сталося через два дні. Крістіна там була. Вона скаже про це у своїх свідченнях.
Ви щось приховуєте? Вона хвора? Вона приголомшена тим, що сталося?
Зважаючи на обставини, вона тримається добре. Хоча, можливо, це тільки на поверхні.
Дружини, зазвичай, важко переживають такі випадки.
Так, їй важко, мабуть. Раніше ми ніколи не розлучались.
- Жодного разу з першої зустрічі. - Як ви зустрілись, містере Воул?
У Німеччині, в 1945 році.
Це було трохи кумедно. Коли я вперше її побачив, на мене впала стеля.
Моя частина була розташована біля Гамбурга, обслуговували авіацію.
Я саме встановив душ у офіцерських кімнатах і мені дали звільнення на вихідні.
Ну ж бо!
Приєднуйтесь до вечірки.
Підніміть гарну склянку рому.
І не думайте про завтра.
Бо завтра може не настати.
Коли знайду щасливе місце,
То залишусь там.
Час - ніщо і я живу ось так.
Може, ніколи не повернусь додому.
Пригасіть світло і зачиняйте двері.
Дайте вашу руку, ваші чари.
Адже для цього існують матроси.
Я мала удосталь цілунків,
Яких не смакувала раніше ніколи.
Якщо будеш чемним зі мною, То може настати ніч,
Коли я не піду додому,
Ніколи не піду додому.
Коли я не піду додому,
Ніколи не піду додому.
Коли я не піду додому,
Ніколи не піду додому.
Гей, фройляйн, покажіть нам свої ніжки.
Спочатку обдеруть до нитки, а потім кинуть рум'яного матроса!
- Нумо, подивімось на них. - Ми хочемо ніжки!
Поможімо їй позбутися тих штанів!
Гаразд, фройляйн, якщо не покажете, покажу я.
Гаразд, усі надвір, виходьте. Ну ж бо, виходьте.
Нумо.
Тягніть його до машини.
Ми повернемось, крихітко! Повернемось!
Доброго здоров'я.
- Що шукаєте? - Свій акордеон.
Дозвольте, я допоможу вам.
- Гадаю, я знайшов. - Наступіть ще раз, бо він ще дихає.
Мені дуже шкода.
Вам краще піти. Нам годі клопотів.
Ви самі винні. Костюм на вашій афіші дав хлопцям хибну ідею щодо шоу.
- А ваші штани остаточно їх добили. - Той костюм зіпсувався за першого рейду на Гамбург.
І так, рейд за рейдом, усі мої сукні, а тепер ви розбомбили мої штани.
Сигарету? Жуйку?
Ви підпалюєте мій ніс.
- О, вибачте. - Все гаразд.
Може, кави? У мене є банка кави.
Скільки?
Не знаю. А які зараз розцінки?
- Залежить, чи свіжа, чи мелена. - Розчинна.
Маєте гарячу воду?
- Інколи. - То ризикнімо. Де ви живете?
Неподалік.
Ходімо.
Вибачаюсь, в економки сьогодні вихідний.
Досить жахливо, але й бадьоро водночас.
О, зараз гарно. Раніше зі мною жила танцюристка.
Їй пощастило, вийшла заміж за канадця. Зараз живе у Торонто.
Має автомобіль Форд.
Умощуйтесь зручніше, пічка погано гріє.
Гаразд. Маю звільнення на всі вихідні.
Ні, не чіпайте стільця. Він підтримує ту колоду, а колода підпирає стелю.
Краще сядьте на ліжко.
На ліжко?
Стає веселіше. Ви - заміжня?
- Чому питаєте? - Ну...
А, обручка. Ні, не заміжня.
Одягаю, коли працюю. Як захист від чоловіків.
- Сьогодні не спрацювало, так? - Ні, вечір був поганий.
Але він покращується.
- А де кава? - А! кава, ось.
Найкраща бразильська суміш. Таку ж п'є фельдмаршал Монтґомері.
Чесний обмін?
Дуже чесний.
Хотіли б придбати цілу банку?
Хотіла б.
- Додаєте цукор? - Трохи додаю.
Молоко?
Авжеж.
Молоко. Цукор.
Приємно мати справи з вами.
Ага.
Також я маю печиво, яєчний порошок, бекон, мармелад.
Не знаю, чи можу дозволити це собі.
Не хвилюйтесь, розрахуємося. Може, у розстрочку.
Або, може: "Ніколи не піду додому".
Мені дуже шкода. Тепер у вас немає стелі.
- Може, я полагоджу. В мене хист до цього. - Навіщо? Дощу немає.
Oх.
- Усе гаразд? - Гадаю, так. Трохи болить голова.
Може, я полагоджу.
У мене хист до цього.
Я мав звільнення на вихідні, а в кишені платню за місяць.
- І в неї вже була обручка. - Так, вірно.
Ми одружились. Коли звільнився, то привіз її сюди.
Було чудово. Я винайняв маленьку квартиру на Еджвар Роуд.
Коли вона вперше її побачила, то впала і заплакала.
Природно. Вона отримала надійний дах над головою і британський паспорт.
Мабуть, ви не знаєте Крістіни та її почуттів до мене. Але взнаєте, коли вона надасть свідчення.
Містере Воул, мушу сказати, я не викликатиму її як свідка.
Ні? Чому?
Вона - іноземка, не знайома з тонкощами нашої мови.
Обвинувачення легко зіб'є її з пантелику.
Я чув, що обвинувачем буде містер Маєрс. Не можна давати йому шансу.
Саме так. Нам пора. Міс Плімсолл чекає в машині з пігулками
- і термосом теплого какао. - Офіцере.
- Але Крістіна повинна свідчити. - Містере Воул, ви повинні навчитись довіряти мені.
Хоча б тому, що я злий, дратівливий старий, який ненавидить програвати.
Тож побажаємо один одному успіху.
Я не можу без Крістіни. Кажу вам, я наляканий. Вона потрібна мені. Без неї я потону.
Зворушливо. Він так покладається на свою дружину.
Так. Як людина, що тоне, хапається за лезо.
Леонард Стівен Воул, вам висунуто звинувачення,
що 14-го жовтня, у графстві Лондон,
ви вбили Емілі Джейн Френч.
Що скажете, Леонарде Стівене Воул?
Ви винні чи не винні?
Не винний.
Шановні присяжні,
підсудний звинувачується у тому, що він 14-го жовтня
убив Емілі Джейн Френч.
На висунуті звинувачення він стверджує, що не винний.
Тому ваш обов'язок - прийняти рішення, вислухавши свідчення,
і визнати його винним або не винним.
Шановні присяжні, клятвою, яку ви щойно дали,
ви заприсягнулися, що прийматимете рішення на підставі свідчень.
І повинні зосередитися лише на тому,
що відбувається в цьому суді.
Можете починати, з обвинувачення, містере Маєрс.
Дякую, мілорде. Шановні присяжні,
у цій справі я виступаю зі своїм досвідченим колегою, містером Бартоном, на боці обвинувачення.
А мої досвідчені колеги, сер Вілфрід Робартс і містер Броґан-Мур,
виступають на боці захисту.
Сподіваюсь, ми не будемо позбавлені
досвідченої та активної присутності сера Віфріда?
Мілорде, дозвольте запевнити мого досвідченого колегу, що сер Вілфрід затримується.
Він трохи нездужає, але він буде присутній.
Мілорде, чи можу я висловити свій жаль з приводу нездужання сера Вілфріда?
Можете, містере Маєрс. Також можете починати справу із обвинувачення.
Дякую, мілорде.
Обставини цієї справи прості і, певною мірою, безперечні.
Ви почуєте як підсудний познайомився з місіс Френч,
жінкою 56 років.
Як вона з добротою і, навіть, ласкою дбала про нього.
Увечері 14-го жовтня,
між 9:30 і 10-ю місіс Френч було вбито.
Нами будуть надані медичні докази, щоб підтвердити,
що до смерті призвів удар важким і тупим предметом,
і справа обвинувачення полягає в тому,
щоб довести, що удар був зроблений підсудним, Леонардом Воулом.
Не правда! Я не робив цього!
Поміж інших свідків, ви почуєте свідчення поліції,
а також свідчення економки місіс Френч, Джанет Маккензі,
свідчення медичних фахівців та експертів лабораторії,
а також свідчення адвоката вбитої, який склав її заповіт.
А зараз я викликаю головного інспектора Герна, з відділу кримінальних розслідувань, Нового Скотленд-Ярду.
Головний інспектор Герн.
- Головний інспектор Герн. - Головний інспектор Герн.
Безглуздя. Це лише нервове серцебиття. Воно завжди у мене в перший день суду.
240 на 130. Вам не слід тут бути.
- Мені слід бути в суді, слухання вже почалось. - Шприц, будь ласка.
Будьте слухняним, сміливим хлопчиком, сер Вілфрід.
Міс Плімсолл, може вам буде цікаво дізнатися, що я походжу з роду воїнів,
шляхетна історія якого простежується аж до Річарда Левове Серце.
Щодня вам робитимуть ін'єкцію.
- І щогодини даватимуть заспокійливе. - Я поставлю будильник.
При болеві чи задусі, покладіть цю нітрогліцеринову пігулку під язик.
Я залишу вам...
Годі, лікарю. Суддя може попросити аналіз слини.
Картере, гадаю, я візьму той термос з какао.
- Допоможе ковтати пігулки. - Дозвольте глянути.
Мій досвідчений пацієнт схильний замінити какао на бренді.
Це - какао. Вибачаюсь.
Якби ви були жінкою, міс Плімсолл, я б ударив вас.
Подбайте про термос, Картере.
Отже, сер Вілфрід, у суді уникайте надмірного збудження.
Так, лікарю, так.
Будьте стримані. Не кричіть, слідкуйте за тиском.
Дякую, лікарю. З цими пігулками і какао зі мною все буде гаразд.
Ходімо, Картере.
Температура тіла та інші фактори
вказують, що час смерті - між 9:30 і 10-ю.
Приблизно за півгодини до того, як Джанет МакКензі, економка, подзвонила нам.
Смерть була миттєвою, спричинена ударом важким, тупим предметом.
Чи були якісь ознаки боротьби?
Жодного. Лише один удар.
Чи є це ознакою того, що він, убивця місіс Френч, застав її зненацька?
Мілорде, я протестую.
Мій досвідчений колега називає нападника "він, убивця".
Але ще не встановлено був нападник чоловіком чи жінкою.
Цілком можливо, що це була жінка.
Містере Маєрс, сер Вілфрід вчасно приєднався до нас, щоб піймати вас на граматичній помилці.
Будь ласка, перефразуйтe ваше запитання.
Так, мілорде. Інспекторе, чи вважаєте ви, що нападник,
він, вона чи воно, застав місіс Френч зненацька?
Мілорде, мене застали зненацька,
бо мій досвідчений колега намагається підштовхнути свідка до власних міркувань, а не до фактів.
Це так. Будьте уважнішим, містере Маєрс.
Мілорде, я повністю вилучаю це запитання.
- Так краще? - Так значно краще.
Тиша! Тиша!
Гаразд, інспекторе, продовжимо розгляд фактів.
Отже, після встановлення причини та часу смерті, що ви зробили?
Було проведено обшук, усе сфотографовано, знято відбитки пальців.
- Які відбитки ви виявили? - Я знайшов відбитки місіс Френч,
відбитки Джанет МакКензі, і, як з'ясувалось пізніше, відбитки Леонарда Воула.
- Більше ніяких? - Ніяких.
Ви казали, що кімната виглядала наче в ній сталося пограбування?
Так. Скрізь були розкидані речі, вікно було розбите біля защіпки.
Бите скло на підлозі, уламки якого були знайдені також знадвору.
Уламки скла із знадвору не мали вигляду ніби вікно розбили ззовні.
Ви кажете, що хтось намагався зробити так, щоб виглядало ніби вікно розбили ззовні?
Мілорде, я мушу заперечити. Мій досвідчений колега вкладає свої слова в уста свідка.
Зрештою, якщо він сам відповідатиме на свої запитання,
то присутність свідка в суді буде зайвою.
Згоден. Ви так не вважаєте, містере Маєрс?
Так, мілорде.
Інспекторе,
ви з'ясували чи зникли якісь речі вбитої?
Згідно слів економки, нічого не зникло.
З вашого досвіду, інспекторе, коли грабіжники чи грабіжниці
вдираються у будинок, чи залишають вони його з пустими руками?
Ні, сер.
- Ви знайшли піджак, інспекторе? - Так, сер.
Це той піджак?
- Так, сер. - Це - речовий доказ П1, мілорде.
Де ви його знайшли, інспекторе?
Цей піджак було знайдено у квартирі підсудного,
потім віддано в лабораторію для перевірки на плями крові.
- І ви знайшли кров? - Так.
Хоча була зроблена спроба відмити її.
Які дослідження були проведені?
По-перше, встановити чи були плями людською кров'ю,
потім, визначити її групу та тип.
І групу чи тип крові було визначено?
Так, сер. Це - кров першої групи.
Чи визначили ви згодом групу крові вбитої жінки?
- Так, сер. - І яка група?
Така ж. Перша.
Дякую, інспекторе. Запитань більше немає.
Інспекторе, ви казали, що знайшли відбитки пальців лише місіс Френч,
Джанет МакКензі та Леонарда Воула.
З вашого досвіду, коли грабіжник потрапляє в оселю, він залишає свої відбитки?
- Чи одягає рукавички? - Одягає рукавички.
Тож відсутність відбитків пальців при крадіжці навряд чи дивує вас?
Ні, не дивує.
Чи не могли б ми припустити, що грабіжник міг зайти, як він гадав, у порожній будинок,
де раптово зіткнувся з місіс Френч, ударив її,
потім, коли зрозумів, що її вбито, втік, нічого не взявши?
Я стверджую, мілорде, що це аж ніяк неможливо
припустити, що коїлось у голові цього повністю уявного злодія.
У рукавичках чи без.
Не робіть припущень, сер Вілфрід, обмежимось тільки фактами.
Інспекторе, коли ви допитували підсудного стосовно плями на піджаку,
чи не показував він вам свіжий шрам на своєму зап'ястку,
- кажучи, що порізався, коли нарізав хліб? - Так, сер, казав.
Чи не казала вам те саме його дружина?
- Так, сер. Але потім... - Відповідайте лише "так" або "ні".
Чи показувала вам дружина підсудного ніж
і чи казала, що він врізався, коли нарізав хліб?
- Так, сер. - Я попрошу вас оглянути цей ніж.
Просто погляньте на лезо. Обережно!
Згідні, що лезо та вістря цього ножа дуже гострі?
- Так, сер. - Якщо такий ніж зісковзнув,
чи міг би він завдати різаної рани, яка рясно кровоточила?
Так, сер, міг би.
Інспекторе, ви стверджуєте, що плями крові на піджаку підсудного були досліджені,
як і була досліджена кров місіс Френч і обидва аналізи показали кров першої групи.
- Саме так. - Однак,
якби кров підсудного була тієї ж групи,
то плями на його піджаку могли з'явитися внаслідок
порізу, про який він вам казав.
Так, сер.
Ви встановили групу крові підсудного, інспекторе?
Ні, сер.
У мене тут є свідоцтво,
яке стверджує, що Леонард Воул є донором крові
у лікарні Північного Лондону.
І що в нього перша група крові.
Дякую, інспекторе.
Інспекторе, за умови, що рана на зап'ястку була спричинена тим ножем,
чи є щось, що вказує на випадковість отримання рани,
чи це було зроблено навмисно, щоб виправдати пляму крові?
- О, мілорде! - Я знімаю запитання.
Можете йти, інспекторе.
- Викличте Джанет МакКензі. - Джанет МакКензі.
- Джанет МакКензі.
Присягаюся Всемогутнім Богом, що свідчення...
...правду, всю правду і нічого, крім правди.
Картере. Пігулка.
- Вас звати Джанет МакКензі? - Так, це - моє ім'я.
- Коли ви переїхали до Лондона? - Багато років тому. 28 років тому.
- Де ви живете? - Наразі, бо, упокійся її душа, місіс Френч вбили,
я переїхала до своєї племінниці на Ґленістер Роуд, 19.
Ви були компаньйоном-економкою у померлої місіс Емілі Френч?
Я була її економкою! Я поганої думки про компаньйонів,
слабкі, безпорадні створіння, яких лякає сумлінна домашня праця.
Я мав на увазі, що ваші стосунки були дружніми, не звичайне "господиня-служниця".
Так. 10 років я була з нею і піклувалася про неї.
Вона знала мене і довіряла мені.
Багато разів я відвертала її від скоєння безглуздих речей.
Будь ласка, розкажіть нам своїми словами що відбувалося ввечері 14-го жовтня.
То була п'ятниця, мій вихідний. Я збиралась побачитись зі своєю племінницею на Ґленістер Роуд,
а це 5 хвилин пішки. Я вийшла з будинку о пів на восьму.
Я обіцяла принести їй викрійку плаття, яке їй сподобалось.
- Ох, це необхідно? - Чудове запитання.
Хоч платникам податків це все коштувало чималих витрат,
але все ж скористаймося нагодою. Будь ласка, продовжуйте.
Добре. Коли я прийшла до племінниці, виявилось, що я забула взяти викрійку.
Тож після вечері я повернулась за нею, бо ж було недалеко.
Додому я повернулась о 9:25.
Я зайшла і піднялась нагору до своєї кімнати.
Коли я проходила повз вітальню, то чула як підсудний розмовляв з місіс Френч.
Ні, це був не я, це був не мій голос!
Вони розмовляли та сміялись!
Але мене це не стосувалось, тому я піднялась взяти викрійку.
А зараз будьмо дуже точними щодо часу.
Ви кажете, що повернулись додому о 9:25?
Так. Викрійка лежала на полиці в моїй кімнаті біля годинника, тож я побачила яка година.
- І це було 9:25. - Продовжуйте, будь ласка.
Я повернулась до племінниці. О, їй так сподобалась викрійка! Про...
Просто чарівна. Я була в неї до 10:40, потім побажала доброї ночі і пішла додому.
Я зайшла у вітальню спитати чи бажає чогось господиня,
перед тим, як піде спати.
Там я побачила її, мертву! А всі речі були розкидані.
Ви справді подумали, що було вчинено пограбування?
Мілорде, я мушу заперечити!
Я не дозволю свідку відповідати на ваше запитання, містере Маєрс.
Міс МакКензі, чи знали ви, що Леонард Воул був одруженим чоловіком?
Ні, звичайно. Господиня теж не знала.
- Джанет! - Мілорде, я протестую.
Що місіс Френч знала чи не знала є чистим припущенням з боку Джанет МакКензі.
Тоді запитаю таким чином. Чи сформувалось у вас переконання,
що місіс Френч вважала Леонарда Воула неодруженим чоловіком?
- У вас є якісь факти, щоб підтвердити це? - Книжки, які вона замовляла.
"Життя баронеси Бурдетт-Куттс" і про Дізраелі та його жінку.
Обидві про жінок, які вийшли заміж за набагато молодших чоловіків. Ух!
- Я знаю про що вона думала. - Боюсь, ми не можемо врахувати цього.
Чому?
Шановні присяжні, жінка може читати "Життя Дізраелі"
і, водночас, не обмірковувати шлюб з молодшим за неї чоловіком.
Міс МакКензі, чи знали ви як місіс Френч планувала розпорядитись своїми грошима?
Вона анулювала свій старий заповіт і склала новий.
Я чула як вона дзвонила містеру Стоуксу, своєму адвокату.
І він був там. Підсудний, маю на увазі.
Ви чули як місіс Френч обговорювала свій новий заповіт із підсудним?
Так. Він отримає всі її гроші, казала вона,
бо в неї не було близької рідні чи когось, хто був би настільки важливим, як він.
- Коли це було? - 8-го жовтня.
За тиждень до того, як її вбили.
Дякую. Я закінчив допит.
Ще ні, міс МакКензі.
Чи могли б ви? Дякую.
Міс МакКензі, ви дали свідчення, що було два заповіти.
У старому заповіті, тому, що був анульований,
чи не ви мали отримати більшу частину власності місіс Френч?
Це так.
Тоді, як у новому заповіті, усе, крім невеликої щорічної суми вам,
відходило до підсудного, Леонарда Воула.
Буде страшною несправедливістю, якщо він отримає хоч пенні з тих грошей.
Цілком зрозуміло, що ви ставитесь вороже до підсудного.
Я не ставлюсь вороже до нього.
Він - ледачий, підступний шахрай. Але я не ставлюсь вороже до нього.
Припускаю, що така думка про нього склалась у вас,
бо його дружба з місіс Френч коштувала вам більшу частину її власності.
- Він мені ніколи не подобався. - Ваша щирість радує.
Отже, ввечері 14-го жовтня,
ви кажете, що чули як підсудний і місіс Френч розмовляли.
- Ви почули про що вони розмовляли? - Насправді, я не чула що саме вони казали.
Ви маєте на увазі, що чули тільки голоси?
- Приглушені голоси? - Вони сміялись.
Чому ви вирішили що то був голос Леонарда Воула?
- Я дуже добре знаю його голос. - Двері були зачинені, так?
- Так. - Ви поспішали за своєю викрійкою,
тож, вірогідно, ви швидко пройшли мимо зачинених дверей,
проте, ви впевнені, що чули голос Леонарда Воула?
Я була там досить довго, щоб почути те, що почула.
Міс МакКензі, я певен, що ви не натякаєте присяжним, що ви підслуховували.
Боже мій! То був він. Хто ще міг там бути?
Саме так. Вам би хотілося, щоб то був він. Так працює ваш розум.
А тепер, скажіть, чи місіс Френч інколи ввечері дивилась телевізор?
Так. Їй подобались передачі чи гарна вистава.
Чи було можливим, що коли ви повернулися і минали двері,
ви почули насправді телевізор,
голоси та сміх чоловіка і жінки?
Того вечора по телевізору показували "Губи коханців".
- То був не телевізор. - Чому ні?
Тому, що того тижня телевізор відвезли на ремонт, ось чому!
Тиша! Тиша!
Дивно. Ще не пора.
Якщо мій досвідчений колега більше немає запитань, я хотів би...
Я ще не закінчив.
Ви ж зареєстровані, чи не так, в Національній Програмі Медичного Страхування?
Так, так. Плачу чотири фунти і шість пенсів, кожного тижня.
Це страшенно великі гроші для жінки мого фаху.
Впевнений, що багато хто погодиться з вами.
Міс МакКензі, чи звертались ви нещодавно до Програми Медичного Страхування за...
- ...слуховим апаратом? - За чим?
Мілорде, я протестую проти такого способу ставити запитання!
Я повторю своє запитання, мілорде.
Я запитав вас звичайним голосом, чутним для всіх присутніх у цьому суді,
чи звертались ви до Програми Медичного Страхування за слуховим апаратом?
Так, зверталась.
- Ви отримали його? - Ні, ще ні.
Проте, ви стверджуєте, що пройшли повз двері, які 4 дюйми завтовшки і з суцільного дуба,
почули голоси і готові присягнутися,
що змогли розпізнати голос
підсудного, Леонарда Воула.
Кого? Кого?
Питань більше немає.
Ох, може ви зможете мені допомогти, мілорде.
6 місяців тому я звернулась за слуховим апаратом і досі чекаю на нього.
Люба міс МакКензі, зважаючи про які дурниці балакають у наші дні,
ви втрачаєте дуже мало. Можете йти.
Викличте констебля поліції Джефріса.
- Констебль поліції Джефріс. - Констебль поліції Джефріс.
Присягаюся Всемогутнім Богом, що свідчення, які я даватиму,
будуть правдою, лише правдою і нічим, окрім правди.
Містере Маєрс, ви закінчили з доказами?
Ні, мілорде. Зараз я викликаю останнього свідка з боку обвинувачення, Крістіну Гелм.
- Крістін Гелм! - Крістін Гелм!
Крістін.
Присягаюся Всемогутнім Богом, що свідчення, які я даватиму,
будуть правдою, лише правдою і нічим, окрім правди.
Мілорде, в мене є дуже серйозні заперечення
щодо виклику цього свідка, оскільки вона є дружиною підсудного.
Мілорде, я звертаю увагу свого досвідченого колеги
на той факт, що я викликав не місіс Воул, а місіс Гелм.
- Вас справді звати Крістін Гелм? - Так. Крістін Гелм.
І ви жили як дружина підсудного, Леонарда Воула?
- Так. - Ви справді його дружина?
Ні.
Я пройшла з ним церемонію одруження в Гамбурзі, але в мене вже був чоловік.
- Він досі живий. - Крістіно, це - не правда!
Мілорде, є доказ шлюбу між свідком і підсудним,
але чи є якийсь доказ так званого попереднього шлюбу?
Мілорде, так званий попередній шлюб насправді добре задокументований.
Місіс Гелм, це свідоцтво про шлюб між вами та Отто Людвігом Гелмом,
який був укладений у Бреслау, 18-го квітня 1942 року?
Так, цей документ є свідоцтвом мого шлюбу.
Я не бачу жодної підстави чому цей свідок не міг би давати свідчення.
Місіс Гелм, чи згодні ви давати свідчення проти чоловіка, якого ви називали своїм чоловіком?
Так.
Ви сказали поліції, що в ніч, коли було вбито місіс Френч,
Леонард Воул пішов з дому о 7:30 і повернувся додому о 9:25.
Чи справді він повернувся о 9:25?
Ні. Він повернувся о 10:10.
Крістіно, що ти кажеш? Це - неправда! Ти знаєш, що це - неправда!
Тиша!
Вимагаю тиші.
Якщо ваш захисник, Воуле, попросить
вам буде надана можливість говорити на свій захист.
Кажете, Леонард Воул повернувся о 10:10.
- І що трапилось потім? - Він важко дихав, був схвильований.
Скинув свого піджака та оглянув рукави.
Потім сказав випрати манжети піджака.
- На них була кров. - Продовжуйте.
- Я спитала: "Що ти накоїв?" - Що відповів підсудний?
Він відповів: "Я вбив її".
Крістіно! Навіщо ти брешеш? Навіщо ти таке говориш?
- Яка жахлива жінка. - Вона - лиха. Я завжди це знала.
Якщо захист бажає, я оголошу коротку перерву,
щоб підсудний зміг заспокоїтись.
Мілорд дуже люб'язний, але прошу дозволити свідку продовжувати.
Ми всі тут із захопленням чекаємо продовження цієї жахливї вигадки.
Вислуховувати цей твір частинами буде нестерпно.
- Продовжуйте, містере Маєрс. - Місіс Гелм,
коли підсудний сказав: "Я вбив її", ви знали кого він мав на увазі?
Ту жінку, з якою він так часто зустрічався.
Коли вас допитувала поліція, ви сказали, що підсудний повернувся о 9:25.
Так. Бо Леонард попросив мене так сказати.
Але зараз кажете інше. Чому?
Я не можу далі брехати, щоб урятувати його.
Я сказала поліції, що він хотів, бо я йому вдячна.
Він взяв мене заміж і привіз в цю країну.
Усе, що він мене просив, я завжди виконувала, бо була йому вдячна.
Не тому, що він був вашим чоловіком і ви кохали його?
Я ніколи не кохала його.
Отже, це вдячність підштовхнула вас надати йому алібі,
- коли ви давали свідчення поліції? - Саме так. Вірно.
- Але зараз, ви гадаєте, це було помилкою. - Тому, що це - вбивство.
Та жінка була старою невинною дурепою,
а він робить мене спільником убивства.
Я не можу прийти в суд і присягнутися, що він був зі мною тоді, коли це сталося.
Я не можу! Не можу!
Тоді це правда?
Що того вечора Леонард Воул повернувся о 10:10
і що на рукаві його піджака була кров,
і що він сказав вам: "Я вбив її"?
Це - правда.
Це - правда перед Богом?
Це - правда.
Дякую вам.
Місіс Воул, чи місіс Гелм, як бажаєте, щоб вас звали?
- Це не важливо. - Хіба?
У цій країні ми схильні розглядати шлюб як дуже серйозну річ.
Однак, здається, що коли ви вперше зустрілись із підсудним у Гамбурзі,
- то ви збрехали йому щодо вашого сімейного стану. - Я хотіла забратися геть з Німеччини, тож...
Ви збрехали, так? Відповідайте "так" або "ні".
- Так. - Дякую.
І коли укладали шлюб, ви збрехали органам влади?
Я не сказала їм правди.
- Ви збрехали їм? - Так.
І під час шлюбної церемонії, коли ви присягались кохати, поважати і цінувати свого чоловіка.
- Це теж була брехня? - Так.
А коли поліція допитувала вас про цього нещасного чоловіка,
який вірив, що він одружений і коханий,
- ви сказали їм... - Я сказала те, що він хотів.
Ви сказали, що він був удома з вами о 9:25.
- А тепер кажете, що то була брехня? - Так, брехня!
А коли ви сказали поліції, що він випадково порізав свій зап'ясток, знову брехня?
- Так! - А сьогодні ви розповіли зовсім іншу історію.
Отже, запитання, фрау Гелм, ви брехали тоді чи брешете зараз?
Може, ви хронічний і природжений брехун?
Картере, Картере! Іншу пігулку. Під язик.
Мілорде, чи дозволено моєму досвідченому колезі залякувати та ображати свідка?
Містере Маєрс, розглядається тяжкий злочин, тож, у розумних межах,
вважаю, що захист повинен мати широкі можливості для оборони.
Мілорде, дозвольте також нагадати моєму досвідченому колезі,
що його свідок, і вона сама це визнала, уже зневажила так багато присяг,
що мені дивно чому Біблія не жахнулась її руки,
коли вона присягалась тут сьогодні.
Сумніваюсь, що подальший допит принесе якусь користь.
Це все, фрау Гелм.
Місіс Гелм, гадаю, вам відомий англійський термін "порушення присяги"?
- Німецькою це зветься "Майнайд". - Так. "Майнайд".
Він означає давати брехливі свідчення під присягою.
Чи знаєте ви, місіс Гелм,
що це карається тривалим ув'язненням?
Так, знаю.
Пам'ятаючи це, я знову запитую вас, свідчення, які ви надаєте,
чи є вони правдою, лише правдою і нічим, окрім правди?
Хай Господь мені допоможе.
У такому разі, мілорде, обвинувачення закінчило виклад справи.
- Дати хустинку? - Так, дякую.
Це - перший судовий розгляд убивства, на якому я присутня. Це - жахливо.
Тиша.
Сер Вілфрід. Ви готові почати захист?
Мілорде, шановні присяжні,
обвинувачення дуже вміло подало проти підсудного, Леонарда Воула,
справу з чималою кількістю непрямих доказів.
Поміж інших свідків, ви вислухали головного інспектора Герна,
який виклав свої свідчення у чесній і неупередженій манері, як він завжди це робить.
Він виклав власну, розумну теорію того, як було скоєно цей злочин.
Однак, чи це теорія чи дійсний факт,
ви повинні вирішити самі.
Потім ви почули свідчення Джанет МакКензі,
гідної і відданої економки, яка зазнала двох дуже болісних втрат.
Перша - смерть її улюбленої господині.
Друга - втрата спадщини вартістю 80 тисяч фунтів,
яку вона очікувала отримати.
Я не буду коментувати її свідчення,
але висловлю їй своє найглибше співчуття
з приводу обох її невдач.
І нарешті, найнеприємніше, обвинувачення знайшло несподіваного свідка,
таку собі Крістіну Гелм, яку підсудний привіз сюди з її зруйнованої батьківщини,
привіз у цю безпечну країну, давши їй свою любов і захист свого прізвища.
Я протестую проти її свідчень, оскільки дружина не може давати свідчення,
які зашкодять її чоловікові.
Але було доведено, що її шлюб з містером Воулом був шахрайством та бігамією.
Як наслідок, її свідчення повинні визнаватися і їх потрібно брати до уваги.
Чого б вони не вартували.
Так представило справу обвинувачення. Тепер черга захисту.
Ми могли б представити, як свідків захисту, поведінку підсудного,
його військові заслуги, відсутність кримінального минулого чи злочинних зв'язків.
Однак, лише один свідок може пролити світло
на цю трагічну таємницю.
Це сам підсудний.
Шановні присяжні,
я викликаю Леонарда Стівена Воула.
Присягаюся Всемогутнім Богом, що свідчення, які я даватиму, будуть правдою,
лише правдою і нічим, окрім правди.
Ні.
- Вас звуть Леонард Стівен Воул? - Так.
- Де ви живете? - Еджвар Роуд, 620.
Леонарде Стівене Воул, ввечері 14-го жовтня, так чи ні,
ви вбили Емілі Джейн Френч?
- Ні. - Дякую вам, це все.
Ви справді завершили допит підсудного, сер Вілфрід?
Мілорде, підсудний переніс важких 3 дні психічних страждань і потрясінь.
Захист вважає, що його сили варто поберегти
для допиту моїм досвідченим колегою з боку обвинувачення.
Ми не просимо бути поблажливими.
Я впевнений, що цей допит, яким би ретельним він не був,
підсудний витримає.
Містере Воуле, коли ви познайомилися з місіс Френч чи мали ви роботу?
- Ні, сер. - Скільки грошей ви мали?
- Кілька фунтів. - Вона давала вам гроші? - Ні.
- Ви очікували отримати якісь гроші? - Ні, сер.
Ви знали, що згідно з новим заповітом, ви отримаєте 80 тисяч фунтів?
Ні, не знав.
Містере Воул, коли ви востаннє пішли на зустріч із місіс Френч,
ви були одягнені у бавовняне пальто і капелюх?
- Так. - Це ті пальто і капелюх?
Так, сер.
Мілорде, захист, намагаючись створити алібі для підсудного,
розповсюдив це фото, сподіваючись знайти свідка,
який бачив як підсудний виходив з будинку місіс Френч або повертався додому
у той час, що він стверджує.
Очевидно, ця блискуча спроба не мала бажаного результату.
Однак, захисту буде приємно про це довідатись,
що в останню мить знайшовся свідок
і підсудного бачили в цьому пальто і капелюсі.
На жаль, його бачили не в ніч убивства, а за тиждень до цього.
Опівдні 8-го жовтня, ви були у бюро подорожей на вулиці Реджент?
І чи запитували ви ціни та розклади закордонних морських турів?
Припустимо, так? Хіба це злочин?
Аніскільки. Багато людей подорожують, якщо мають можливість заплатити за це.
- Але ви не могли заплатити, так? - Так, у мене скрутні обставини. Я ж казав.
Проте, ви зайшли в це бюро подорожей з липкою брюнеткою?
З липкою брюнеткою, містере Маєрс?
Мілорде, ту леді так описали мені.
Вона була дуже ласкавою з підсудним, постійно трималась за його руку.
О!
Ви визнаєте, що запитували про дорогі та розкішні круїзи?
Як ви збирались платити за такі речі?
- Я не знаю. Це... - Якщо не знаєте, то, можливо, я допоможу.
Зранку того ж дня ви почули, що місіс Френч змінила свій заповіт,
- залишивши вам купу грошей. - Я не знав!
А вже пополудні ви почали планувати як розпорядитися грошима.
Ні! Все було не так.
Я сидів у пабі і зустрів дівчину. Навіть не пам'ятаю як її звуть.
Ми випили і вийшли разом.
Минаючи одну вітрину, побачили звабливі плакати, синє море, зелені пальми.
Якийсь грецький острів. Щоб розважитись, я запитав про буклети.
Продавець оглянув мене з підозрою, бо виглядав я поношено.
Але мене це роздратувало, тому я продовжив розпитувати його про шикарні тури,
вишукані каюти на верхній палубі, але це була гра!
Гра? Ви знали що за тиждень успадкуєте 80 тисяч фунтів!
Ні! Все було не так. Це була дитяча вигадка!
Було весело, це забавляло. Я ніколи не думав когось убивати чи успадкувати якісь гроші.
То це був збіг обставин, що місіс Френч убили через тиждень?
Кажу вам! Я не вбивав її!
Маєте пояснення чому Крістін Гелм дала такі свідчення, якщо це було брехнею?
Ні. Я не знаю чому моя дружина...
Не знаю чому досі вважаю її своєю дружиною. Мабуть, вона бреше або не сповна розуму.
Вона видавалася напрочуд розсудливою та витриманою.
- Ви можете припустити тільки безумство? - Я не розумію.
О, Господи! Що сталося? Що так змінило її?
Дуже ефектно, звісно. Але в цьому суді ми розглядаємо факти.
А факти, містере Воул, вказують, що це лише ваші слова.
Що ви залишили будинок місіс Френч, коли кажете,
і прийшли додому о 9:25, і більше не виходили з дому.
Але хтось мав би бачити, як я йшов по вулиці чи заходив у будинок!
Безумовно. Але єдина людина, яка бачила вас того вечора,
каже, що це було о 10:10 і що ваші руки були у крові.
- Я порізав свій зап'ясток! - Ні, ви навмисне порізали зап'ясток!
Ні, я такого не робив!
Але ви підносите все так, ніби я робив. Я вже сам це чую.
Ви повернулись додому о 10:10!
Ні! Ви повинні повірити мені! Повинні повірити!
Ви вбили Емілі Френч!
Ні! Я не робив цього!
Я не вбивав її! Я ніколи нікого не вбивав!
Господи, це якесь жахіття. Жахливий, страшний сон.
Доброго вечора, сер Вілфрід. Як усе пройшло?
О, сер Вілфрід.
Я працюю в "Гоукс і Гілл" і приніс для примірки шорти вам.
Що?
- Приміряйте, якщо бажаєте отримати завтра. - Любий, у мене судовий процес.
Суд закінчиться завтра пополудні, а потяг до порту відбуває о 9:40 вечора.
Ви двоє вирішіть. Ви знаєте мої форми, бо багато разів встромляли в них голки.
Нагору, сер Вілфрід. Треба прийняти теплу ванну і зробити ін'єкцію.
І спакувати багато речей.
Безглуздо заздалегідь замовляти круїз. Присяжним може знадобитися багато днів.
Боюся, не в цьому випадку. Здається, усе зрозуміло.
Я стежив як фрау Гелм свідчила. Вона їм не сподобалась.
Ні, не сподобалась, але вони повірили. Їм сподобався Воул, але йому не повірили.
- І ця згадка про туристичне бюро теж не помогла. Сигару? - Ні.
- Вілфріде, гадаєте, вона брехала? - А ви ні?
Не знаю, не певен.
А я певен. Вона брехала. Як би вона це не називала.
Тільки одне питання: чому? Що вона задумала? Що?
Сер Вілфрід, сподіваюсь, що завтра у своїй фінальній промові ви не будете занадто емоційним.
- Ви повинні пам'ятати про свій стан. - Його правда.
Хочу, щоб ви поберегли себе. Це - не остання ваша справа.
Так, але доки вона не закінчена, я залишаюсь адвокатом.
На кону життя мого клієнта. І тільки це важливо - його життя.
Він покладається на мене, на все, що я можу.
Якщо не зможу стояти під час фінальної промови, то зроблю це сидячи.
Якщо стане важко дихати, то прийму пігулку чи дві, чи всі з коробкою.
- Так? - Це будинок сера Вілфріда Робартса?
- Так, вірно. - Покличте мені цього старого.
- А хто це говорить? - Неважливо. Покличте його.
Боюсь, це неможливо. У чому суть вашої справи?
Це - комерційна справа. Я маю дещо продати йому.
Годі, мадам!
Те, що я хочу продати йому, повірте, він захоче купити.
- Це стосується того Леонарда Воула. - Леонарда Воула?
Мова йде про ту німецьку дружину.
Я маю дещо на неї і хочу це продати.
Це говорить Вілфрід Робартс. То про що мова?
О, привіт, качечко.
Що ви казали про місіс Воул?
Я не просто кажу. Я маю написане, чорне по білому.
- Що у вас є? - Слухай уважно, качко.
Я в буфеті на станції Юстон.
Буду тут ще 30 хвилин, бо потім мій потяг відправляється.
Якщо вам потрібна інформація про ту німецьку ляльку - приїжджайте.
Яка інформація? Що ви знаєте про неї?
А-а! Не по телефону.
Приходьте сюди і принесіть купку грошей.
Хвилинку! Алло! Алло!
Нісенітниця. П'яні жарти. Таке буває в кожній кримінальній справі.
Висуває мені ультиматум, станція Юстон, 30 хвилин. Має досьє на місіс Воул.
Дурниці.
Занадто я старий і хворий, щоб кидатись у такі авантюри.
- Ходімо, Мейхю. - Куди, сер Вілфрід?
Станція Юстон, куди ж іще?
Зараз, сер?
Згодом.
Сигару!
Сер Вілфрід, куди ви?
Ваша ванна, ваш масаж, ваш обід, ваша ін'єкція!
Дякую, міс Плімсолл.
- То ви сер Вілфрід, так? - Так.
Не впізнала без перуки. В тих перуках ви всі такі гарненькі.
Вас двоє? З двома я не говоритиму.
Це - містер Мейхю, адвокат Леонарда Воула.
- Тоді все гаразд. - А як звати вас?
Моє ім'я не потрібне. Навіть якби я сказала, воно не обов'язково було б правдою, так?
Випийте, хлопці. Два віскі для моїх друзів-джентльменів.
Що за інформація, яку ви нібито маєте?
Напевно, ви усвідомлюєте, що за законом ви повинні надати всі факти, які знаєте?
- Годі. Принесли гроші? - Що в вас є, мадам?
Листи. Листи, що писала його німецька дружина. Ось що я маю.
- Листи Крістіни Воул до підсудного? - До підсудного? Не смішіть.
Бідний невдаха, вона гарно його ошукала. А ці листи це доводять.
Якби ми змогли подивитись на листи, то визначили б наскільки вони стосуються справи.
Ну, я й не чекала, що ви...
Кажу, я не чекала, що ви заплатите, не подивившись, це - чесно.
Якщо ці листи звільнять того хлопця, то мені перепаде 100 фунтів, гаразд?
Якщо ці листи містять інформацію, корисну для захисту, я готовий запропонувати 10 фунтів.
Що? 10 жалюгідних фунтів за такі листи?
Витягніть те скельце з вашого ока. Добраніч.
Якщо ці листи допоможуть довести невинність мого клієнта,
гадаю, 20 фунтів будуть прийнятною платнею за ваші турботи.
50, це - дешево. За умови, що листи задовольнять вас.
- 40 фунтів. - Гаразд, грець із вами.
Ось, тримайте. Там чимало.
Звідки нам знати, що ці листи писала місіс Воул?
О, це вона їх писала. Все чесно.
Сподіваюсь, ці листи добряче їй зашкодять.
Я мав кілька записок від місіс Воул. Схоже на її почерк.
Господи, подивіться.
Пікантні, правда?
- Там є ще кращі. - Як вони потрапили до вас?
Яка різниця. Головне, щоб вона отримала по заслузі!
- Що ви маєте проти неї? - Ха!
Покажу щось, що буде снитися вам, містере.
Хочете поцілувати, качечко?
Ха!
- Я знала, що не захочете. - Крістін Воул зробила це вам?
Не вона, а хлопець, з яким я зустрічалась. Він був трохи молодшим за мене, але я кохала його.
Потім з'явилась вона, почала таємно з ним зустрічатись. Згодом він покинув мене.
Я застала їх разом і сказала все, що думаю про неї, а він порізав мені обличчя.
- Ви пішли у поліцію? - Хто, я? Навіть не думала.
Це не його провина. Це все вона, відбила його, налаштувала проти мене.
Я довго чекала, щоб відплатити їй. І нарешті це зроблю.
Мені дуже, дуже шкода. Ми додамо ще 5 фунтів за листи.
Мало заплатили? Я знала, що продешевила трохи.
Холоднокровна помста. Прочитайте це.
Неймовірно.
Нам потрібно знати ім'я чоловіка, якому листи адресовані. Міс...
Міс...
Де вона?
На потязі, гадаю. Не хоче, щоб їй порізали другу щоку. Не винімо її.
- Бажаєте ще, сер? - Га?
Авжеж.
Тиша!
Усім встати.
Усі присутні, що мають справу до лордів,
до королівських суддів кримінального суду,
юрисдикції Центрального Кримінального Суду,
наблизьтесь і покажіть свою присутність. Боже бережи Королеву.
Оскільки захист викликав лише одного свідка, підсудного,
захисту надається право бути вислуханим після обвинувачення.
Містере Маєрс, якщо ви готові, послухаймо фінальне звернення обвинувачення.
Мілорде, шановні присяжні, буду лаконічним у своїй фінальній промові,
бо вважаю, що ми беззаперечно довели, що Леонард Воул скоїв убивство,
і що вердикт винуватості є єдиним можливим висновком.
Дозвольте коротко підсумувати усі факти.
Краще почніть знову, містере Маєрс.
За умови, якщо сер Вілфрід зацікавлений нашим розглядом.
Зацікавлений, мілорде. Однак, промова обвинувачення є передчасною.
Я прошу відкрити справу захисту знову. І знову викликати свідка.
Мілорде, я сильно заперечую проти того, щоб справу захисту відкривали знову на такій стадії.
Мені відкрилися факти приголомшливої природи.
Мілорде, пропозиція мого досвідченого колеги абсолютно безпрецедентна.
Я очікував цього протесту, тому зустрічаю його переліком прецедентів.
Перше - справа "Король проти Стіллмана", розгляд у кримінальному апеляційному суді 1926 р., ст. 463.
Також "Король проти Портера", том перший королівських звітів,
1942-й рік, сторінка 153.
Нарешті, справа "Король проти Саллівана",
в якій також піднімалось це питання, котре, я певен, ваша світлосте, ви пам'ятаєте,
оскільки виступали в суді обвинувачем.
Я? О, так, суддею був містер Свіндон.
Які нові підстави, сер Вілфрід?
Листи, мілорде.
Листи, написані Крістіною Гелм.
Мілорде, обвинувачення наполягає на протесті.
Якщо мене не зраджує пам'ять, то такий же протест
у справі "Король проти Саллівана" було підтримано.
Цього разу, містере Маєрс, ваша пам'ять вас підвела.
У тій справі суддя Свіндон відхилив мій протест.
Як і ваш, зараз, відхиляю я.
Викличте Крістіну Гелм.
Крістіна Гелм.
- Крістіна Гелм. - Крістіна Гелм.
Якщо досі маєте сумніви щодо містера Воула, я не проти побитись об заклад на коробку сигар.
Місіс Гелм, ви усвідомлюєте, що ви досі під присягою?
Так.
- Місіс Гелм, вам знайомий чоловік на ім'я Макс? - Не розумію, що ви маєте на увазі.
Просто запитання. Ви знаєте чи не знаєте чоловіка, якого звати Макс?
Макс? Звичайно, ні.
Це ім'я досить поширене, проте ви ніколи не знали чоловіка на ім'я Макс?
Може, в Німеччині, але то було давно.
Я не прошу забігати так далеко. Лише на кілька тижнів, до 20-го жовтня цього року.
- Що у вас там? - Лист.
Припускаю, що 20-го жовтня ви написали листа.
Не знаю про що ви.
- І надіслали його чоловікові на ім'я Макс. - Я такого не робила.
Це один із багатьох листів, написаних одному чоловікові.
Брехня! Усе брехня!
Ви, здається, мали досить інтимні стосунки з тим чоловіком.
Як ви смієте таке казати? Це - неправда!
Мене не турбує загальний напрям цього листування, лише один лист.
"Мій коханий Максе, сталася надзвичайна річ".
"Гадаю, всі наші труднощі позаду".
Я не слухатиму цю брехню!
Цей лист - підробка. Це навіть не мій папір для листів!
- Не ваш? - Ні!
Я пишу свої листи на маленьких синіх аркушах з моїми ініціалами.
На таких?
Ось це - рахунок від мого кравця за надзвичайно пристойні бермудські шорти.
Вілфрід-Лис! Ми так його кличемо і це правда.
Місіс Гелм, ви добре зробили, що впізнали свій папір для листів.
Тепер, з вашого дозволу, експерт перевірить ваш почерк.
Будь ти проклятий!
- Будь проклятий! - Облиште її!
- Будь ти проклятий! - Місіс Гелм!
Випустіть мене! Випустіть мене звідси! Випустіть!
Місіс Гелм!
Приставе, подайте свідкові стільця.
Сер Вілфрід, чи могли б ви зачитати листа, щоб присяжні послухали?
"Мій коханий Максе, сталася надзвичайна річ".
"Гадаю, всі наші труднощі позаду".
"Леонарда запідозрили у вбивстві старої леді, про яку я тобі розповідала".
"Його єдина надія на алібі, яке залежить тільки від мене".
"Припустимо, я дам свідчення, що його не було вдома під час убивства,
що він прийшов додому з кров'ю на рукавах,
і що він, навіть, зізнався мені у вбивстві?"
"Як дивно, він завжди казав, що ніколи не дозволить мені покинути його".
"Але зараз, якщо все спрацює, він буде змушений покинути мене,
оскільки його заберуть назавжди,
і я стану вільною та твоєю, мій коханий".
"Рахую години, коли будемо разом. Крістіна".
Місіс Гелм? Ви повернетесь на місце для свідчень?
Я знову запитую вас, Крістіно Гелм, це ви написали цього листа?
Крістіно, скажи, що ти не писала. Я знаю, ти не писала його.
Будь ласка, дайте відповідь на запитання. Ви написали цього листа?
Перед відповіддю, місіс Гелм,
хочу попередити вас, що закони щодо неправдивого свідчення під присягою дуже суворі.
Якщо ви вже давали неправдиві свідчення в цьому суді,
то дуже раджу вам не посилювати ваш злочин.
Але якщо цього листа написали не ви,
то ви маєте підтвердити цей факт.
Я написала цього листа.
На цьому, мілорд, захист закінчує справу.
Ніяк не доберу що твердіше: ваша голова чи ваші артерії?
Припиніть покладатись на везіння, ваша ін'єкція спізнилась на годину.
Ми склали всі речі. Сподіваюсь, присяжні поквапляться.
- Визнаю поразку. Вітаю, ось сигари. - Ще ні.
Годі, все позаду, акуратно та охайно.
- Що не так? - Якось занадто акуратно та охайно.
І, загалом, занадто симетрично. Ось що не так.
- Присяжні повертаються. - Ви ж не хвилюєтесь щодо вердикту?
Мене турбує не їх вирок, а мій.
Ходімо.
Де моя перука?
Підсудний, встаньте.
Шановні присяжні, ви узгодили вердикт?
Так.
Ви вважаєте підсудного, Леонарда Стівена Воула,
винним чи не винним у вбивстві Емілі Джейн Френч?
Не винним, мілорд.
Тиша! Тиша!
Леонарде Стівене Воул, вас визнано невинним
у вбивстві Емілі Джейн Френч, яке сталося 14-го жовтня.
Таким чином, ви звільняєтесь і вільні покинути цей суд.
Усі присутні, що мають справу до лордів,
до королівських суддів кримінального суду,
юрисдикції Централього Кримінального Суду, можуть покинути залу.
Дякую. Так, поговоримо потім. Дякую, містере Мейхю.
Дякую, містере Броґан-Мур. Картере.
Дякую, сер Вілфрід, за все. Ви були дивовижним.
- Нам добряче пощастило. - Так.
У мене ваші речі, містере Воул. Ходімо, підпишете квитанцію і ми відпустимо вас.
"Містер Воул". Вони не звертались до мене "містер" після обвинувачення.
- Я піду з вами, у мене ваші пальто і капелюх. - Ходімо, доки вони не передумали!
Який бадьорий! Ще годину тому був однією ногою на шибениці,
а іншою - на банановій шкурці.
Ви маєте бути дуже гордим, Вілфріде. Так?
Ще ні. Ми позбулись шибениці,
але бананова шкурка ще є десь, під чиєюсь ногою.
- Усе, що ви казали, - брехня! - Вас слід арештувати! Брехуха!
Краще зачекайте тут, доки натовп не розійдеться, мадам.
Дякую.
Готові, сер? Міс Плімсолл вже чекає.
Дозвольте я доп'ю какао, поки я ще за межами її юрисдикції.
Ви могли б, Броґан-Мур, Картере? Дякую.
Ніколи не думала, що ви, британці, буваєте такими емоційними. Особливо на людях.
- Вибачаюсь за своїх співвітчизників. - Усе гаразд.
Мені байдуже, коли мене ображають чи штовхають, чи ляснуть по нозі.
Але тріснули мої останні панчохи.
Якщо ви не знайомі з правилами наших в'язниць: шовкові панчохи заборонені.
В'язниця? Мене посадять?
Ви ж чули суддю. Вас безумовно звинуватять у неправдивому свідченні під присягою.
- Судитимуть і відправлять до в'язниці. - Але ж не довічно?
Якби я був обвинувачем, то довічно.
Я вам огидна, так? Як і тим людям там.
Яка я підступна жінка, і як блискуче ви мене викрили,
і врятували життя Леонарду. Великий сер Вілфрід Робартс знову переміг.
Але я дещо скажу вам. Ви зробили це не самі. Вам допомогли.
На що ви натякаєте?
Ні на що. Леонард вільний, у нас усе вийшло.
- У нас? - Пам'ятаєте?
Коли ви сказали, що ніякі присяжні не повірять алібі, наданому люблячою дружиною,
як би вона не клялася, що її чоловік невинний? Це підказало мені ідею.
Яку ідею?
Ідею, що я повинна бути свідком, не з боку захисту, а з боку обвинувачення.
Що мені слід присягтися, що Леонард був винним, а ви потім виставите мене брехухою,
і тоді присяжні повірять у невинність Леонарда.
Отже, тепер ви знаєте все, сер Вілфрід.
А це вам дещо для ваших снів, містере.
Хочеш поцілувати мене, качечко?
Я мав підозри, але не такі.
- Зовсім не такі! - Дякую за комплімент.
Давно я вже не грала ні в якій виставі, і ще ніколи не мала такої важливої ролі.
А ті сині листи!
Я довго писала їх, придумала Макса. Того Макса ніколи не існувало.
Нікого, крім Леонарда.
Мила моя, ви мали б довіритись мені,
співпрацювати зі мною правдиво і чесно! Ми перемогли б.
Я не могла так ризикувати. Бо ви вважали його невинним.
І ви знали, що він - невинний. Я розумію.
Ні, сер Вілфрід, ви нічого не розумієте.
Я знала, що він - винний.
Це не так! Ні!
Послухайте мене уважно.
Він повернувся додому після 10-ї, на рукавах була кров.
Сказав, що вбив ту жінку і що тільки я можу його врятувати. Він благав мене!
І ви врятували його? Вбивцю?
Ви ніяк не зрозумієте. Я кохаю його.
Я ж казав, що вона - актриса. Ще й чудова.
Леонард!
Я знав, що вона вигадає щось, тільки не знав що і як.
Леонарде, Леонарде!
- Цілком обдурила вас, так? - Це ви, Воуле, обдурили мене.
Спокійно. Ми обидва живі, хай так і буде.
- Де ваші пігулки? - Ви поглумилися з англійських законів.
Хто, я? Ви врятували мене і тепер мене не зможуть судити за цей же злочин.
- Це також англійський закон, правда? - Тепер ви не чіпатимете його. Ніхто не чіпатиме.
Терези правосуддя можуть гойдатися в різні сторони,
але, зрештою, вони знайдуть рівновагу і ви поплатитесь за це.
Зрештою? Це ще не скоро. Краще я розплачуся якнайскоріше і готівкою.
Скажімо, ми подвоїмо вашу платню? Грошей буде вдосталь щойно оголосять заповіт.
Я не жадібний. Хочу, щоб усім перепало з цього.
Ця Джанет МакКензі, їй дамо слуховий апарат.
А вам знайдемо новий термос. З 18-каратним золотом, якщо буде.
А коли вони судитимить тебе, то захист нам обійдеться лише у 5 тисяч.
Мені байдуже, головне, що ми разом. Ти не уявляєш, що я витерпіла.
Стояти в суді, дивитись у твої очі, і казати, що я ніколи тебе не кохала.
Що не так?
Сер Вілфрід, багаж у машині, маєте 20 хвилин, щоб встигнути на потяг до порту.
А з цією гарною леді я познайомилась...
Лен!
O, Лен!
О, Лене, вони не пускали мене до тебе. Я ледь не збожеволіла.
Леонарде, хто ця дівчина?
Я не "ця" дівчина, я його дівчина.
Скажи їй, Лене.
Леонарде, це дівчина, яка була з тобою у бюро подорожей?
Дівчина, яку ти казав, що не знаєш, навіть не знаєш як її звати?
Саме так. Ось хто я! І я все знаю про вас. Ви - не його дружина.
І ніколи не були нею. Ви набагато старші за нього. Ми зустрічаємось уже багато місяців.
А тепер їдемо на один з тих круїзів. Скажи їй сам, Лене.
- Так, Лене, скажи сам. - Гаразд, Даяно, ходімо.
Ти не смієш! Після всього, що я зробила. Не дозволю.
Не дурій, я врятував тебе, витягши з Німеччини,
а ти витягла мене з цього безладу, тож ми квити. Кінець.
Ні, Леонарде! Не кидай мене! Ні, Леонардe! Нi!
Отямся. Тебе судитимуть за порушення присяги.
Не погіршуй свого становища, бо судитимуть ще й за співучасть.
А ти знаєш, що це означає.
Байдуже. Хай мене судять за брехню чи за співучасть, чи...
- Готова? - Чи ще краще...
Хай мене судять за...
Ах!
- Покличте лікаря. - Це марно. Жоден лікар вже не допоможе.
- Що сталось? - Вона вбила його.
Вбила?
Вона стратила його.
Картере, що там із багажем?
Я відправив його на станцію, а на вулиці чекає таксі.
- Дивовижна жінка. - Поспішаймо, залишилось мало часу, сер Вілфрід.
Краще поверніть багаж назад і відпустіть таксі.
Ми ще не їдемо, так?
Дякую, міс Плімсолл.
Покличте Броґан-Мура до мого кабінету, а також Мейхю.
Ми виступаємо на боці захисту у справі Крістіни Воул.
Сер Вілфрід?
Ви забули свій бренді.
Переклад - Ярослав Доценко і Yuranako.
Hurtom.com
Творці цієї картини радять,
заради більшої видовищності для ваших друзів, які ще не бачили картини,
нікому не розголошувати таємницю закінчення
"Свідка обвинувачення".